3a.+Språk+som+nasjonsbyggar.+Maria+Lena+Svein+Veronica

Johan Sebastian Welhaven (født 22 desember 1807 - døde 21 oktober 1873) og Henrik Wergeland (født 17 juni 1845 - døde 12 juli 1845) kom begge to fra embetsfamilier, fedrene var prester. De studerte begge to teologi og hadde den samme omgangskretsen. Wergeland og Welhaven var likevel helt uenig i ganske mange saker, blant annet i språkdebatten. Henrik Wergeland ville fornorske det danske språket, han mente at for at Norge skulle bli selvstendig måtte vi ha vårt eget språk. Han mente at et skriftspråk mer likt talemålet ville gjøre det enklere for folk å lese og skrive. Wergeland ville at det unge Norge skulle vokse opp til å bli ett sterkt kulturelt selvstendig demokrati, hvor språket stod veldig sterkt. For å få frem det kulturelle ville Wergeland bruke det norrøne og folkespråket siden dette var det som var minst påvirket av det danske skriftspråket. På denne måten eksperimenterte han med norske ord og uttrykksmåter som kunne ersatte de danske ordene. Johan Sebastian Welhaven var Wergelands hovedmotstander i språkstriden. Han mente at etter å ha vært i union med Danmark i over 100 år, var det danske skriftspråket blitt en del av Norge. Alle som kunne skrive, skrev dansk. Dansken var blitt en del av vår "identitet". Welhaven mente at å beholde det danske skriftspråket ville bevare det kulturelle fellesskapet med danskene, som hadde en mye rikere kultur enn Norge, og som vi i større grad kunne ta del av om vi pratet samme språk. Han mente også at dansk var broen videre til sør Europa og at vi kunne holde kontakten med resten av Europa ved hjelp av det danske skriftspråket. Ved å bevare skriftspråket, ville vi også kunne lese felles litteratur.
 * Johan Sebastian Welhaven og Henrik Wergeland**

Knud Knudsen (født 6 januar 1812-død 4 mars 1895) var norsklærer og språkforsker. Han kjempa hardt for eit eige skriftspråk. Han meinte at uten eit eige skriftspråk ville ikkje Norge kunne oppnå full sjølvstendigheit. Knudsen ville byggje eit nytt Norsk språk som tok utgangspunkt i talespråket til folket i byane, overklassen. Dette talespråket vart kalla «danna daglegtale» og det var eit språk med mange danske ord som vart uttalte på norsk. Knudsen gjorde dette fordi han meinte at dette språket var meir einsarta enn alle bygdedialektene. Etter hans meining varierte dei forskjellige bygdedialektene seg for mykje og for at språket skulle gå i hop med politikk og samfunnskommunikasjon burde det bli skrevet etter den «annminnelege tale». Løysinga på det skulle vere å skape eit skriftspråk som var så likt den «danna daglegtalen» som mogeleg. Ved å fornorske det danske skriftspråket utvikla han Bokmål/riksmål. Han er defor også kjendt som bokmålets far. Det var ordforrådet som var viktigast for Knud, gramatikkreglar var ikkje av like stor betydning. Knudsen store arbeid for å fornorske dansken påvirka mykje då på den tida men har og hatt innflytelse i seinare tid. Etter fornorskinga er det Knudsen sine reglar som gjeld for uttale og rettskriving som har blitt brukt. I 1896, eit av hans siste år, bidrog han til å forbedre loven om høgare skular, der han innførte mormålsundervisning. Knudsen la dei første teoretiske grunnlaga for fornorsking og folkeliggjøring av det tradisjonelle skriftspråket. Sjølv Henrik Ibsen har uttalt «han gav meg en sproglig vækkelse».
 * Knud Knudsen[[image:knudsenknud(1812).jpg width="217" height="235" align="right"]]**

Under unionstida blei det ikkje utgidd mange Norske literære tekster. Mellom 1814 og 1819 kom det bare ut gjennomsnittleg 4 bøker per år. Sjølv om vi det var rett etter vi hadde gått ut av union med Danmark var det ikkje mykje norsk litteratur som blei utgitt. På denne tida kom dei første norske universiteta og organisasjonar som norges bank og teater. Litteratur situasjonen endra seg på 1830 talet. Då blei fleire og fleire norske tekster utgidd, så en auka bokproduksjon som var prega av nasjonal romantikken. Vi fekk eigene norske forlag som Cappelen og ein norsk Gyldendal som tok seg av utgjeving av norske bøker. På 1819 talet kom dei første dagsavisene til Norge som for eksempel //Morgenbladet//. Frå 1860 talet kom det ut mange fleire norske aviser som, //Aftenposten//, //Verdens Gang// og //Dagbladet//. Det blei også utgjedd fleire lokalaviser på den tida. Tidsskrifter og blader blei utgidd i stor grad. Det var store forfattarar som for eksempel Bjørnstjerne Bjørnson som skreiv //Norsk Folkeblad.// Staten ville få ned talet på analfabetisme, derfor innførte dei omgangsskulane som skulle få skulane til der folk budde. Men det var ikkje effektivt nokk så på 1860 innførte dei faste skular rundt i landet. Det utvikla landet i stor grad og gjorde oss flinkare til å lese og skrive.
 * Norsk språk og litteratur som nasjonbyggar**


 * Kjelder**

http://www.snl.no/Norge/1814–50._Det_nasjonale_gjennombrudd Grip teksten s.108 - 109