4.+Historie+som+nasjonsbyggar.+Amalie+Eline+Cathrine+Marie+B+Kristine

=Historie som nasjonsbygger=

toc Nasjonalbyggingen på 1800-tallet la vekt på litteratur som politikk og institusjoner (1800-1870), natur og mystikk som motiv (romantikk i 1830-åra), folkekultur som motiv (nasjonalromantikk i 1840-åra), natur, folkekultur og bondeliv som motiv, og selvfølgelig historie som motiv. Norge har ikke alltid vært et fritt land, og nasjonsbyggingen strekker seg langt tilbake i tid.

Union
Norge kom inn i en unionsperiode i 1319, som varte helt frem til 1905. Det startet smått med at Sverige og Norge fikk felles konge. Den siste kongen av Sverre-ætta, [|Håkon 5.], var hovedgrunnen for felles konge mellom de to landene. Håkon hadde kun en datter, [|Ingebjørg], som senere giftet seg med den svenske kongesønnen, [|Erik]. Sammen fikk de guttungen [|Magnus Eriksson], som i 1319 ble konge i Sverige og Norge, etter at Erik døde. Selv om landene hadde samme konge, ble Norge og Sverige styrt hvert for seg. Fra starten av var det planlagt at kongefellesskapen skulle bli oppløst, så Magnus lot sine to sønner, [|Håkon 6.] og [|Erik Magnusson], styre hvert sitt rike. Likevel hadde Norge og Sverige felles politikk.

I 1397 kom et skandinavisk perspektiv inn i politikken, etter at Norge gikk inn i en tett og fast union med Sverige og Danmark, med navnet [|Kalmarunionen]. Den danske kongen hadde ei datter, [|Margrethe], som var en viktig person under unionen. Hennes biologiske foreldre var danske, hun ble oppfostret i Sverige, og giftet seg med den norske kongen, Håkon 6.. Sammen med sin norske ektemann, fikk de sønnen [|Olav], som ved hjelp av Margrete ble valgt som konge i Danmark. I en alder av ti ble han også norsk konge etter hans fars død, men døde selv syv år senere. Barnebarnet til hennes søster, [|Erik av Pommern], ble da kronet til konge i Norge, Sverige og Danmark, noe Margrete stod bak. I 1397 innkalte hun adelsmenn fra de tre landene til møte i byen Kalmar, der Erik ble kronet til unionskonge.



Under dansk styre
I 1430-årene starta Sverige en selvstendighetskamp der de klarte å frigjøre seg fra dansk herredømme, men de norske opprørerne var for svake til å komme seg ut av unionen. Både den svenske og den danske kongen gjorde krav på Norge, men siden den svenske kongen var svakere enn den danske, tapte han kampen. Under dansk styre, ble folket preget av den danske kulturen selv om landet og folket egentlig ville sette fokus på det typiske norske, slik som fjell og fjorder. Som nordmenn ønsket vi at landet vårt skulle bli et selvstendig rike. Vi så tilbake på [|vikingtiden] og storhetstiden da vi var sterke og mektige, og dreiv med handel, plyndring og busetting rundt om i Europa. Landet var enhetlig og selvstendig, og tiden blir sett tilbake på med beundring. I tillegg ville vi finne frem til det typiske norske innen historie, språk, fortidsminner og kunst. Det ble dermed skrevet mange bøker om historien til Norge, for eksempel [|Henrik Wergeland] sitt store historieverk, ved navnet [|//Skabelsen, Mennesket og Messias//]. Der beskrev han blant annet utviklingen av menneskene og hvordan de kjempet mot Guds mål. [|P.A. Munch] var også en viktig forfatter gjennom boken [|//Det Norske Folks Historie//], men den viktigste av dem alle var [|Jacob Aalls], som oversatte //Snorres kongesagaer//.

Henrik Ibsen og Bjørnstjerne Bjørnson
Det var ikke bare bøker som vekte nasjonale følelser. Norge fikk også historiske museum i flere byer, og interessen for kunst som utspilte seg en gang i fortida fikk stor oppmerksomhet. Opplysningsarbeid, demokrati og vern om grunnloven var de mest sentrale temaene som kunstnerne og forfatterne brukte. [|Henrik Ibsen] og [|Bjørnstjerne Bjørnson] var to sentrale forfattere gjennom midten av 1800-årene. Ibsen mente at dersom vi skulle forstå problemene som oppstod i nåtiden, måtte vi se tilbake på historiske prosesser. I skuespillene hans la han derfor vekt på den historiske utviklingen. Bjørnson brukte også denne teknikken det når gjaldt forfatterskapet, men la i tillegg stor vekt på motiv fra bondekulturen. Han var veldig opptatt av samfunnssaker, og holdt dermed mange taler og skrev over tusen artikler og brev til forskjellige aviser. På denne måten klarte han å få stor påvirkningskraft på politikerne. Bjørnson skrev mange dikt, deriblant det kjente diktet ”[|Ja, vi elsker]” som ble skrevet i 1959. Her er en demo av sangen, som senere ble nasjonalsangen til Norge:

media type="youtube" key="LUtiIMZIVOU?version=3" height="350" width="586" align="center" Før alt dette skjedde, kjempet Norge en kamp for å få indre- og unionspolitikk. Nordmenn ville ha mer folkestyre, og ettersom vi i union med Danmark ble undertrykt, ville vi overse firehundreårsnatta og danne en egen nasjon. På grunn av kirken og dens øverste ledere, tok dansk språk og kultur stor del i det norske samfunnet. Et godt eksempel er oversettelsen av den latinske bibelen, der norsk utgave ble utelatt ettersom det danske skriftspråket hadde mange like fellestrekk med det norske. Reformasjonen bidrog derfor til å styrke det danske språket i Norge, noe nordmennene stod sterkt imot. Nordmannen, [|Johan Nordahl Brun], skrev av den grunn en [|nasjonalsang] for landet. Den inneholdt spydige ord om hvor forferdelig befolkningen hadde det under unionen, noe som førte til at sangen ikke ble godtatt av Danmark.
 * Politikk**

media type="youtube" key="N5qCPBZAOsg?version=3" height="27" width="583" align="center"

Unionsoppløsning
Under [|Napoleonskrigene], som dominerte i Europa fra ca. 1782 til 1815, prøvde Danmark-Norge å være nøytrale. Landene ble senere presset inn i en allianse med Napoleon da England beslagla en dansk-norsk flåte i 1807. Napoleon hadde tidligere prøvd å stenge England ute fra resten av Europa, men dette var krevende. På England si side var Sverige, og av den grunn kom Danmark-Norge i krig mot nabolandet. Russland kom også inn på England si side, noe som i 1814 resulterte til Napoleons nederlag. Danmarks voksende økonomi ble ødelagt som følger av tap og utgifter under krigene, og det hadde blitt bestemt at Sverige skulle som belønning få overta Norge. Unionen med Danmark var dermed oppløst.

Veien til selvstendighet
Norge hadde fremdeles preg av dansk kultur da det kom under svensk styre, og viktigere ble det for det norske folk å finne sin egen selvstendighet. Norge hadde blitt et fritt land, men hadde fremdeles ingen nasjon. Kampen for frihet, likhet og brorskap var blitt viktig både i det politiske og økonomiske livet. Landet trengte nemlig økonomi til å bygge opp en sterk nasjon. Nasjonsbygginga førte til at Norge klarte å følge den europeiske utviklingen både når det gjaldt økt kunnskapstilførsel, moderne næringsstruktur, forbedret skolegang, rik tilgang på arbeidskraft, gode konjunkturer og viktige naturressurser. Landet var på god vei til å bli en egen nasjon.

Nasjonsbyggingen strekker seg langt tilbake i tid, og det er nærmest umulig å sette et årstall på byggingsprosjektet. Selv om Norge har blitt en egen nasjon, er nasjonsbyggingen fortsatt under utvikling den dag i dag. Ved hjelp av unionene Norge tidligere var en del av, har landet vokst fra å være en liten knopp til å bli en utsprungen rose. //Ja, vi elsker dette landet!//



=Kildeliste=


 * Bøker:**
 * //Grip Teksten// **-** Norsk Vg2
 * //Tidslinjer 1// - Verda og Noreg | Historie Vg2
 * //Aschehougs norgeshistorie//. Bind 8. Nasjonen bygges: 1830-1870


 * Bilder:**
 * [|Margrete]
 * [|Viking]
 * [|Norges flagg]


 * Video:**
 * [|//Ja, vi elsker dette landet//]


 * Lyd:**
 * [|//For Norge, kjempers fødeland//]